Сергей Есенин
Ех, шейни! И коне полудели!…

Превод от руски: Иван Николов, 1984

chitanka.info

Ех, шейни! И коне полудели!

Сякаш дяволът сам ги влече.

веят гриви в полетата бели

и до сълзи се смее звънче.

Няма месец и куче не лае

в тишината, встрани, в пустошта.

Мой живот, отстоявай докрая,

още не е дошла старостта.

Пей, коларю, и нека далече

твойта весела песен звучи —

пей за младост, отминала вече,

за лукави момински очи.

Беше време, на капрата зиме

ще прилегна зад конски впряг,

ще препусна — и своето име

съм забравял от буйния бяг.

И отде имах тая осанка,

та в дълбоките нощи сама

приказливата моя талянка

не една уговаря мома.

Всичко свърши. Конете умряха.

Оредя моя буен перчем.

Обезлюди се родната стряха

и тяланката млъкна съвсем.

Само мойта душа не изстина,

сняг ме радва и студ ме влече,

че над всичко, що беше и мина,

пак до сълзи се смее звънче.

1925

Издание: Сергей Есенин. Стихотворения. Поеми. Издателство „Народна култура“, 1984

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.